Resync: Xenzai[NEF] www.norsub.com www.undertekster.no www.subscene.com
Det er noe jeg vil fortelle deg.
Etter at jeg ble skutt...
Vil du vite det første som falt meg inn -
- før det svartnet?
Mynter.
Jeg er åtte år igjen, på omvisning i USAs mynt.
Jeg hører en fyr forklare hvordan myntene blir laget.
Hvordan de blir stanset ut av metallplater.
Hvordan de blir dreid og kantet.
Hvordan de blir slått og renset.
Og hvordan hvert eneste parti mynter blir undersøkt.
I tilfelle en har den minste feil.
Det var den tanken som for gjennom hodet mitt.
Jeg er en mynt i den amerikanske hæren.
Jeg ble laget i år 1980. Jeg ble stanset ut av metallplater.
Jeg har blitt slått og renset. Jeg har blitt dreid og kantet.
Nå har jeg to små hull i meg.
Jeg er ikke i perfekt stand lenger.
Så er det en ting til jeg vil fortelle deg.
Rett før alt svartnet, -
- vil du vite det siste som falt meg inn?
Du.
Hvorfor ikke? For du driver med så mye. Som å spille tennis.
Å nei, Randy, nei! Jeg beklager.
Jeg henter den, jeg er på vei. Unnskyld. Unnskyld.
Hele livet mitt er i den veska. - Jeg henter den.
Du har den.
Du, jeg skulle hente den. Jeg mener, takk for at du hoppet uti.
Å, ingen årsak.
Hei, jeg tar den.
Tusen takk skal du ha!
Hvem hopper fra en 7 meters brygge?
Makan til griseri. Du er en livredder.
Jeg er Savannah. - John.
John. Modig mann.
Dette er hele livet mitt, så jeg står i gjeld.
Ikke tenk på det. - Hyggelig å treffe deg, John.
Hyggelig å treffe deg også. Ha det, folkens.
Takk. Jeg var uti vannet alt.
Jeg skulle være skikkelig modig.
Den fyren er gal. - Jeg forfølger deg ikke.
Jeg bare kjeder meg.
Bor du her? - Ja, ja, jeg er herfra.
Du, John, vil du...
Jeg bor rett der borte. Vi var faktisk på vei hjem.
Vil du bli med? Vi skal bare grille litt.
Nei, takk. Jeg vil ikke trenge meg på. Far lager middag.
Jeg kan i det minste gi deg en øl til hjemturen.
Hvor er den? - Rett der borte.
VÅREN 2001
Er du i militæret, eller? - Ja.
Hva slags enhet er du i?
Hæren, spesialstyrkene.
Å, spesialstyrkene. Imponerende. Det er...
Er det spesialstyrkeringen din? Er det det det står på den?
Den kler deg.
Skal du ikke gå med lue også? En fransk lue, en beret.
Randy... - Hva? Jeg bare tuller med ham.
Ikke terg en fyr som kan drepe deg med bare hendene.
Å hoi! Oi! Stor kar.
Kom igjen. Hva sier du?
Du, jeg henter meg en øl. Soldat.
Hyggelig.
Jeg beklager. Han tror han liker meg.
Ja, jeg tror også han liker deg. - Nei.
Jeg er ikke hans type. Han bare vet det ikke ennå.
Hva?
Gi deg, du er nok alles type.
Skjønner du hva jeg mener?
Er dette den jeg tror det er? Alan?
Hei, kompis, hils på min venn John. John, dette er Alan.
Alan, gleder meg. - Si hei.
Han er litt sjenert. Ikke sant? Hei, hvor er faren din?
Der borte! - To skritt bak, som vanlig.
Beklager, han blir en varmesøkende rakett hver gang han ser deg.
Hei, jeg er Tim. - John.
Hyggelig å treffe deg.
Å, du er i spesialstyrkene, hva? - Ja, sir.
Er du stasjonert ute på Fort Bragg? - Nei, Tyskland, faktisk.
Å, du er på perm. - Ja, sir.
Jeg håper du hygger deg. - Ja, jeg tror da det.
Unnskyld. Jeg mente ikke å avbryte. Men hyggelig å treffe deg.
Hyggelig å treffe deg også. - Kom igjen, gutten min.
Vi drar.
Hei. Hei, John.
Hei, Alan.
Jøss, det var virkelig fantastisk.
Han snakker aldri med noen. Bare familien.
Han snakket til deg.
Ja, men jeg er praktisk talt familie. Jeg har kjent ham siden han ble født.
Når drar du tilbake?
To uker.
Det må være nifst, det du gjør.
Mest kjedelig. Du vet, lange perioder der du kjeder deg.
Innimellom glimt av skrekk.
Månen er full i kveld.
Har du noen gang sett hvor stor månen er når den stiger?
Og hvor liten den blir på himmelen.
Det er bare synsvinkelen.
Samme hvor den står på himmelen eller hvor du er i verden:
Hvis du holder opp hånden og lukker et øye, -
er den aldri større enn tommelen din.
Hvor lærte du det?
Jeg vet ikke. Et eller annet sted.
Du tente nettopp fyr på bålet selv.
Det er veldig imponerende.
Veldig urtid.
Men du klarer neppe å grille den pølsa, er jeg redd.
Det er jeg også redd.
Jeg får vel dra snart.
Så leit. Jeg håper du ikke får altfor mye bråk.
Det er nok sannsynligvis for sent.
Takk.
Ja, bare hyggelig.
Vil du... kanskje gjøre dette igjen i morgen kveld?
I morgen kveld har vi kylling. Jeg tror ikke du vil smake den.
Jeg hadde kanskje håpet å la noen andre ta matlagingen.
Noe sånt.
Gjerne.
Så da kommer jeg kanskje rundt seks, eller?
Ja.
Da ses vi snart, da? - Da ses vi snart.
Ja. Snart.
Hei.
Vi skal til byen etter iskrem. Vil du sitte på?
Nei, da, det går bra. Jeg har ikke noe imot gå. Det er greit.
Sikker?
Javel. Takk skal du ha.
Hei, Alan, flytt deg hit. Jeg skal løsne beltet.
Hvor lenge blir dere i byen?
Vi bor her hele året nå.
Vi kom jo hver helg, -
så til slutt sa jeg til kona at det var rimeligst.
Ville hun ikke ha iskrem? - Hvem? Å, min kone.
Nei, hun er faktisk på ferie selv.
Det er ganske vanskelig å dra på tur sammen.
Og det går greit. Vi får det til.
Her, til venstre.
Du, John.
Så det er sagt: Sårer du Savannah, -
må jeg brekke noe på deg. Noe i beinet.
Noen av beina inni der.
For jeg kjenner faren hennes, og han forventer at jeg sier noe sånt.
Det vil bare hørtes mye naturligere hvis han sa det.
Lød helt fint.
Det lød helt fint.
Nei, det... - Jo, det gjorde det.
Det gjorde det ikke. Men takk. - Det gjorde det virkelig.
Hei, ikke tut i hornet, det er natt.
God natt, John. - God natt, Tim.
Takk for turen. - Ja, ingen årsak.
Far, jeg kan ikke bli til middag.
Jeg laget lasagne.
Jeg vet du laget lasagne. Det er søndag.
Kan jeg låne bilen?
Takk.
Beste sjømaten du får noensinne. - Jeg vet. Pleide å dra hit.
Sikkert at du ikke vil dra... Jeg vet ikke... et finere sted?
Fint? Nei, jeg vil dra et sted som er bra.
Hva faen gjør du her?
Gi deg, Steve. Det var tre år siden.
Jeg vil ikke ha noe bråk her. - Du får ikke det. Æresord.
Javel. - Takk.
Hva var det med den fyren der ute? Hva er historien med ham?
Ingen historie. - Virkelig?
Han er en gammel kamerat.
Hva er det?
Ble faren din sint på deg fordi du kom hjem sent i går?
Nei, Han er egentlig ikke typen til å bli sint.
Hva slags type er han da?
Den stille typen?
Kunne vært verre, tror jeg. - Kunne nok det.
0g moren din?
Niks, bare meg og far.
Oppdro han deg helt alene?
Ja.
Hvorfor vil du vite så mye? - Bare nysgjerrig.
Nysgjerrig på hvor du kommer fra.
Jeg vil møte faren din. I kveld.
Du får neppe så mye ut av ham. Ikke ta det personlig, ok?
Hei, far.
Her er en du må hilse på.
Dette er Savannah.
Hei. Hyggelig å treffe deg, mr Tyree.
Han samler mynter.
Det er liksom den store hobbyen. - Dette er utrolig.
Du har så mange mynter. Hvordan kom du i gang med dette?
Gjennom John, faktisk.
Det er ikke hans greie lenger. - Du, vi burde kanskje gå.
Hva er denne mynten?
Dette er en feilslått Sacagawean.
Vil du se flere? - Ja, absolutt, hvis det er greit.
Ta på denne hansken, da. - Takk.
Dette er en humoristisk en.
Dette er en satirisk mynt. - Denne var massiv.
W. J. Bryant, som presidentkanditat, trodde han...
Nei, ikke snu den.
Husker du at han førte frisølvpolitikk?
Og McKinley var motstanderen hans, og han...
Vent, her.
Det er en ekte sølvdollar. Så stor er en sølvdollar.
Og McKinley sa at hvis Bryan fikk viljen sin, -
ville sølvdollaren bli så stor.
Det er utrolig.
Kan du tenke deg å gå rundt med den i lomma?
Det er virkelig morsomt. - Det er humoristisk.
Disse her...
Far, vi har ikke tid nå. Vi må dra. Vi kan ikke bli hele kvelden.
Jeg har noe her jeg vil vise deg. - Dette er fascinerende.
Alle disse er samlet etter farge.
Jeg hadde det gøy i kveld.
Jeg liker faren din.
Ikke vær så streng mot ham. Han er glad i deg.
Jeg kan se det, selv om ikke du kan.
Hei, vent litt nå. Vent, Savannah. Jeg mener...
Da ses vi vel snart, da?
Da ses vi vel snart.
Hvor har du vært hele dagen?
Jeg har vært opptatt.
Du har maiferie. Du skal slange deg på stranda hele dagen.
Du skal ikke være opptatt med å gjøre ting.
Jeg vil vise deg noe.
Familien som bodde her fikk huset ødelagt av orkanen.
Og nå bygger dere det opp igjen? - Jepp. Vel, ikke bare jeg.
Du begynner å skremme meg litt. - Hvorfor skremmer jeg deg?
Fordi jeg begynner å tro at du er for god for en som meg.
Å nei, jeg er ikke så god.
Du sniker deg av sted hver dag -
for å bygge hus av veldedighet. I vårferien.
Ja, du har rett. Det er egoistisk, egentlig, at jeg er så sjenerøs.
Jeg mener det. Du drikker ikke, røyker ikke.
Og du er ikke på sjekker'n. - Absolutt ikke.
Du må da ha en feil. Kom igjen. - Jeg har det.
Javel, har du detaljer?
Jeg banner.
Nei. - Jo da.
Jeg har ikke hørt det. - Fordi jeg gjør det i tankene.
En endeløs strøm av banneord jeg tenker hele tiden.
Ok, greit, bare si ett da.
Nei, jeg kan ikke, for det er stygt. - Akkurat.
Javel. Greit nok.
Nei, jeg har feil, John. Stol på meg, jeg har nok av dem.
Bare vent, så får du se. - Det håper jeg.
Vi må være ferdig med huset om tre uker. Håper det skjer.
Her er soverom, foreldrenes rom, guttenes rom.
To gutter, sju og ni. Stue og bad.
Og dette er kjøkkenet.
Dette er det beste rommet, for moren er en virkelig god kokk.
Vi skal gjøre det virkelig fint med hvitt flisegulv og fliser...
...på benkeplatene, og så blir det tak!
Her, John, kom her! - Et tak ville definitivt vært bra.
Det blir som her, men over det hele. Det er bare her det er ly.
Fint, vi blir nok her en stund.
Hvor fikk du arret ditt?
Dette?
Et knivslagsmål.
Det var for fem år siden, vi var veldig fulle og fyren sikta på øyet.
Så forferdelig.
Hvorfor det? Han bomma.
Måten folk oppfører seg mot deg, som på den restauranten.
Det er som om de er redd deg. - De er ikke redd meg.
De kan være redde for den jeg var før. - Og hvem var det?
En annen?
Når forandret du deg? Da du gikk inn i hæren?
Ja. Altså, delvis.
Og den andre delen?
Jeg vet ikke, jeg jobber fortsatt med den.
Så du var en tøffing.
Kanskje du er det litt ennå.
Du skremmer ikke meg, John. - Ikke?
Vel, du skremmer meg.
John!
Ha! Tror du du er trygg der inne?
Det er greit. Alle skjønner det.
Hva gjør du her borte?
Du går glipp av festen. - Festen klarer seg fint uten meg.
Hva er i veien?
Hvorfor er du her borte, for deg selv?
Jeg dør, John.
Det er ikke morsomt engang.
Jeg kommer til å savne deg. Det er nesten slutt.
Nei, det er ikke nesten slutt. - Jo, det er det.
Jeg drar i morgen. Jeg må tilbake på skolen.
Og så? - Og du.
Nei, og jeg ingenting. Jeg dimitterer om tolv måneder.
Og da er jeg tilbake.
Mye kan skje på tolv måneder. - Tror du ikke jeg vet det?
Jeg vet det.
Og jeg er ikke redd i det hele tatt.
Jeg lover at det går over fortere enn du tror.
Da er jeg tilbake for godt.
Du vil bli savnet.
Jeg lover.
Jeg er sikkert ute av hæren lenge før du er ferdig på skolen.
Jeg skal sitte i salen når du får diplom.
Jeg tror kanskje jeg bruker litt lenger tid på diplomet.
Jeg var mye hos faren din, -
og nå tror jeg jeg vil bli spesiallærer.
At jeg ikke skjønte det før.
Jeg har bodd ved siden av Alan hele livet.
Unnskyld, rygg litt der. Hva har det å gjøre med faren min?
Vel, det er...
Det fins en forklaring på hvorfor han er som han er.
Glem det. Ikke tenk på det.
Nei, nei, nei, nei.
Så hva er det du sier?
Jeg vokste opp ved en gutt med autisme. Jeg har sammenlikningsgrunnlag.
Sier du at faren min er som Alan? Du sier at far er evneveik?
Nei, Alan er ikke evneveik, John. Han er autist.
Og det fins mildere former, og det blir ofte ikke diagnostisert.
Er det dette du har gjort hele tiden? Har du bare studert far min?
Nei. Hvordan kan du si noe sånt?
Jeg har holdt ut far hele livet. Jeg vet da selv at han ikke er normal.
Tror du du må fortelle meg at han ikke er normal?
Hei, soldat, drar du så fort, da?
Her, ta en øl. Jeg spanderer.
Kom igjen, bare drikk den. Da går det bedre.
Det passer ikke akkurat nå, greit?
Du må bare slappe av. Kom igjen. Bare slapp av litt.
Nei, vent. Hva skjer med Savannah? - Hva om du fjernet hendene dine?
Kom igjen, soldat. Hva skjedde med deg og...
John!
Jeg er forferdelig lei for det.
Jeg tror ikke hun er hjemme nå.
Men hun har ikke dratt tilbake på skolen ennå.
Hun kommer gjerne innom og sier ha det før hun drar hjem.
Nei, faen, Tim. Herregud. Om forlatelse.
Hei, jeg liker det. Jeg syns jeg ser ganske tøff ut.
Jeg ante ikke at det var du som var bak meg.
Det var min skyld.
Tenk å snike seg innpå en rasende commando bakfra.
Du, hvis du ser henne, -
kan du gi henne en beskjed fra meg?
Bare hils henne at jeg var innom, og...
...at jeg...
Vil du skrive det ned?
Jeg skal sørge for at hun får det.
Hei, far.
Jeg visste ikke om det kom flere, så... jeg laget to.
Det er grei. Jeg tar det. - Jeg gjør det.
Nei, jeg gjør det. - De er rene.
Jeg gjør det. Jeg gjør det.
Du får visst restemat, for en gangs skyld.
Jeg sparer den til neste søndag.
Unnskyld, far.
Fikk lappen din.
Kort, søtt, rett på sak. - Unnskyld.
John, unnskyld. Jeg er så lei for det.
Jeg mente ikke å ergre deg. Jeg bør ikke spille lege.
Jeg så på ham i dag.
Jeg mener det. Vet ikke hva jeg snakker om. Det betyr ingenting.
Jeg er på vei tilbake til skolen. Og jeg ville bare sjekke at...
Sjekke hva da?
Jeg lovte deg noe, ikke sant?
Ja.
Du skrev ditt første brev, så jeg skrev mitt.
Ikke les det nå. Vent til jeg har dratt.
Du, er du sulten?
Ja.
Far laget litt ekstra til deg. Det er søndag, vet du.
Jeg kan bare bli en liten stund. - Jeg vet det. Kom igjen.
Kjære John.
To uker sammen. Det var alt som skulle til.
To uker, så forelsket jeg meg i deg.
Nå skal vi være fra hverandre i ett år.
Men hva er ett år fra hverandre etter to sånne uker sammen?
Javel, far. Jeg må dra.
Ha det bra, da.
Alt i orden. Greit.
Du ga meg et løfte. Et løfte jeg vet du vil holde.
Så jeg vil bare ha et løfte til av deg den tiden vi er fra hverandre.
Fortell meg alt.
Rable det ned i en notisbok.
Skriv den ut. Send det på e-post.
Samme det, men jeg vil vite alt.
Sånn kan vi være sammen alltid selv om vi ikke slett ikke er det.
På den måten vil vi, før vi vet ordet av det, ses snart.
Står til, småpiker?
Velkommen tilbake. Bare ta en titt på billetten.
Hvordan var Atlantic City?
Nei, le det bort. Det er flott.
Det er det ene jeg spør ham. - Jeg sa ikke et ord.
Du ville ikke spurt hvis du ikke visste.
Ingen vits i å pakke, folkens. Vi skal ut grytidlig.
Kos dere.
Kjære Savannah, jeg lover. Jeg lover at vi ses snart.
Jeg lover å skrive hele tiden. Jeg lover å fortelle deg alt.
Vær tålmodig, det kan ta litt tid før disse brevene når deg.
Vi er allerede sendt ut på oppdrag.
Problemet er at vi ikke godt kan bruke lokale postvesenet.
Og noe slikt som internett fins ikke.
Så jeg må sende alt herfra ut med luftpost.
Kan du ta med dette ut for meg?
Ikke mist det, da. - Ja, greit.
Dessverre har jeg ikke lov å si akkurat hvor her er.
Så alt jeg kan si er at stedet får meg til å savne USA mye.
Og med mangel på alt som likner hav savner jeg Charleston.
Og alt rundt meg får meg til å savne deg.
Vi flytter mye. Så brev kommer sent, og ikke i rekkefølge.
Kanskje lurt å nummerere brevene, så vi vet når vi skrev dem.
Men når de endelig kommer... Det er en god dag.
- Når de ikke kommer... - Javel, skal vi se her.
Ikke til meg - ikke til meg.
Ikke til meg - og ikke til meg.
Typisk.
- Det er ikke... - Beklager, ikke noe til deg heller.
Men jeg vet at de vil komme. Jeg vet det.
Brev nummer åtte.
Kjære John. Jeg er hjemme på far og mors gård i helgen.
Og de har noen gjester du kanskje kjenner.
Savannah!
Jeg tror den hesten passer deg fint.
Jeg tok med Alan ut og red i dag. Det er første gang han rir.
Du har hørt om hestevett, at hester liksom kan ane fare?
Merke det onde?
Vel, jeg tror autistiske barn også har det.
Jeg kom på noe. Drømte noe.
Jeg vil åpne sommerleir for autistiske barn.
Jeg har aldri sett ham oppføre seg sånn før.
Et sted der de kan ri hest så mye de vil.
I det minste en gang i livet. Et sted der de kan være sorgløse.
Hva tror du? Drømmerier, hva?
Nei, det er ikke drømmerier.
Det er et perfekt drøm.
Erget. God jul.
John, til mr John Tyree.
Syv? Kan jeg beholde dette?
Brev nummer 33.
Kjære Savannah. Godt nytt: Vi er på et nytt sted.
Selv om jeg ikke kan fortelle hvor det er heller.
Den dårlige nyheten er at her savner jeg det gamle stedet.
Men det er fullmåne her i kveld. Den får meg til å tenke på deg.
For jeg vet at uansett hva jeg gjør eller hvor jeg er -
- vil månen være like stor som din. På andre siden av jorda.
Kjære John.
Hver kveld uroer jeg meg i søvn.
Lurer på hvor du er, der ute.
Ikke i kveld.
I kveld er du her hos meg.
Jeg besøkte faren din i går.
Sommeren er nesten over. Jeg ville treffe ham før jeg dro på skolen.
Håper det er greit.
Jeg laget pai til deg.
Han laget middag. Det var søndag, så vi spiser lasagne.
Og vi kom i snakk om myntene. Så vi hadde mye å snakke om.
Denne er i veldig dårlig stand. Verdiløs til de fleste samlere.
Men ikke for deg. - Nei, ikke for meg.
Hva er yndlingsmynten din?
Av alle mynter du har, hvilken er du aller mest glad i?
Har du en?
Feilslått -78 Jefferson.
Det er nok yndlingen min.
Avgjort.
Hvorfor? Er den verd mest?
Vel, den er verd mye, ikke mest.
Har den en historie?
Så jeg spør deg, John, hvor du enn er:
Har den en historie?
Kjære Savannah.
Bare fordi jeg lovte å fortelle alt.
Da jeg var syv år gammel, kjøpte jeg en iskrem.
På vei hjem så jeg at en av myntene egentlig ikke var en penny.
Jeg vet ikke.
Aldri sett maken.
Fant du denne, gutt?
Nei, den er feilslått.
Hva er den? - Feilslått.
En feilprodusert mynt. Innimellom glipper de igjennom.
Kron er en fem-cent, mynt en penny. Feilslått.
Egentlig mest en raritet.
Husker du hestevettet du snakket om?
Siden guttungen fant den, skal jeg kjøpe den likevel. Tyve dollar.
Nei takk. - Far har også det.
Hei, få ta en ny titt på den, sånn kjapt.
Pokker ta...
Vet du hva det er? - Nei.
Se på denne. Det er mynten din.
Vil du ha et råd? Fra far til far?
Behold den. Hold på den.
Gi den videre til sønnen din, og han videre til sin sønn og så videre.
Om tretti, førti, hundre år...
...er den verd mye mer enn 4 tusen dollar.
Det lover jeg.
Vil du beholde den?
Det var lurt. - Takk. Tusen takk.
I begynnelsen likte jeg å lete etter feilmynter med far.
Endelig hadde vi noe å snakke om. Noe vi kunne gjøre sammen.
Men han ble besatt. Du vet hvordan han er.
Og jeg ble tenåring, og du vet hvordan jeg er.
Hele veien opp til Wooster for nok en myntmesse. Nei, jeg vil ikke.
Du drar på en hver helg nå.
Å, så bra. Jeg elsker varm melk. Så fint.
Du bruker alle pengene på mynter. Få et kjøleskap som virker, for pokker.
Til slutt sluttet han helt å snakke om mynter.
Og etter det var det ikke stort å snakke om.
Så det er historien.
Jeg savner deg så det gjør vondt.
Unnskyld, unnskyld, unnskyld, unnskyld!
Ok, karer, sånn ligger det an.
Ber om å få forlenget perioden, sir.
Ber også om forlenget periode, sir. - Ber også om forlenget periode, sir.
Ok, folkens, hør her. Vi får marsjordre på mandag.
Så før vi gjør noe overilt, tenker vi oss om i helgen, greit?
Jeg har kone og barn å tenke på her.
Ingen ber deg å forlenge også. - Jo, dere. Dere er mitt lag.
Der dere drar, drar jeg. Dit vi drar, drar vi alle.
Hvis alle fortsatt vil forlenge på mandag, så gjør vi det. Sammen.
Ligg unna bråk der borte. - Ta vare på deg selv.
Ok, da drar vi. Flyet til Paris går om en time. Klar?
Det blir utrolig. - Jeg kan ikke bli med.
Jeg må til Charleston. - Du drar til Charleston?
Ja, er du gal? Vi fikk to dager perm.
Med fly tur retur får du 18 timer på bakken. Det er jo bare tull.
Det er 18 mer enn jeg hadde i morges.
Jeg vet ikke når jeg får det igjen. Jeg må dra.
Kan jeg si noe? - Niks.
John!
Du sikker på at han faktisk sa det? Blir han med?
Jeg tror det. Han var ikke så sikker, men...
Nei, det tror jeg gjerne.
Hei, far!
Hei, hva gjør du her?
Se på deg. Jøss så stilig.
Blir du med?
Vær så snill. Far og mor blir så glad for å møte deg, mr Tyree.
Er du sulten?
Jeg laget kjøttpudding.
Jeg vet. Det er lørdag.
Vi kan ta den med oss. - Ja, kan vi ikke ta den med oss?
Jeg vet ikke om...
Er det greit? Jeg skal pakke den inn.
Jeg beklager, men...
Kan du stoppe bilen?
Vil du jeg skal snu? - Bare stopp bilen, takk.
Har du glemt noe? - Nei, jeg må komme meg ut av bilen.
Greit, bare slapp av, ok?
Jeg tror ikke jeg klarer dette.
Du, det går bra. Det går bra. - Jeg må ut, vær så snill.
Det går bra, far. Det går bra.
Nei, stopp bilen, jeg kan ikke... - Ok, jeg skal snu.
Alt i orden, alt i orden.
Jeg må ut. Stopp bilen!
Mr Tyree.
Går det bra? - Unnskyld, unnskyld.
Men skal vi...
Vi venter på deg i bilen, vi.
Jeg har det bra. - Nei, vi kan bli. Vi bare blir her.
Jeg kan dra neste år.
Far, jeg fikk bare en kveld.
Jeg må tilbake. Forstår du det?
Du bør dra. Dere bør dra begge to.
Han prøvde. Han prøvde iallfall.
Hei, velkommen.
Jenta mi!
Mor, dette er John. - Jeg syns jeg kjenner deg alt.
Kommer faren din også? - Nei.
Å, det er greit. Jeg er bare glad for at du kom trygt hjem.
Vi vurderte å avlyse, med alt som skjer, -
men jeg syns vi skal samles.
Jeg orienterte ham i bilen, og jeg tror det går bra.
Med solid taktisk trening er jeg så klar som jeg kan bli.
Jeg elsker ham allerede.
Ms Curtis, Savannah.
John. Godt å se deg igjen.
Du ser ut som om du trenger en drink. Jeg skal hente en til deg.
Ja, takk.
Hva gjør han her? - Han er her fordi jeg inviterte ham.
Familien bor rett borti gata.
Omgås dere nå da, eller?
Han er egentlig ikke så verst når du blir kjent med ham.
Vær så god.
Det er bourbon, det dreper deg ikke. - Straks tilbake.
Jeg føler at vi kom skeivt ut, og jeg beklager hvordan jeg var mot deg.
Hadde jeg visst at Savannah ville ha deg, -
ville jeg ikke vært sånn. Oppriktig talt, unnskyld.
Greit det.
Hvis du trenger noe... Hygg deg.
Så her er han. - Jepp.
Ikke spill tøffing, pappa. - Spill?
Jeg tar frysere i benkepress. Kjærestene dine skal vite sånt.
Han har helt rett. Hyggelig å treffe deg, mr Curtis.
Men Tim var først ute.
Han ville banke meg hvis jeg såret henne.
Jeg var overbevisende også. Jeg tror det gjorde inntrykk.
Vel, skål, gutt. Glad du kunne komme.
Billy!
Det verste er over.
Godt å se deg igjen, John. - Hei, Tim.
Hei, Tim, hvordan går det? - Bra.
Bra. Jeg har ikke sett kona di. Er hun her?
Hun er på ferie, faktisk. Så jeg hilser fra deg.
Gjør det. - Det skal jeg.
Alan, husker du hva vi snakket om?
Enda en ferie?
Ja.
Har Alan spurt etter henne?
Ja. Jeg vet ikke hva jeg skal si.
Du, -
jeg er ikke far.
Så jeg kan egentlig ikke gi deg råd.
Da jeg var liten, ventet jeg hver dag -
og håpet det endelig var dagen, da mor kom hjem.
Jeg ventet vel i 15 år.
Så jeg vet hvor vondt det kan ha vært for far -
bare å fortelle sannheten.
Det ville spart meg mye venting.
Det verste du kan si om faren din er at han ville beskytte deg for mye.
Det er en ganske god far, er det ikke?
Du er John, ikke sant? Savannahs John?
Jeg vil takke deg for det du gjør. Vit at vi ber for dere.
Jeg håper bare det er over snart. Så dere kan komme hjem i god behold.
Å, det er nok ikke over så snart. Afghanistan blir bare første stopp.
Han har rett. Snart vil de be dere verve dere for andre gang.
Sakte, men sikkert slutter de å be og begynner å beordre.
Ingen av oss trenger å bli bedt, sir. Og iallfall ikke bli beordret.
Hva mener du med "oss"?
Savannah...
Skal du ta en runde til, bare sånn?
Det er noe vi burde snakke om.
To år til, John.
Har du allerede gjort det? Har du allerede søkt?
Nei.
Men har du bestemt deg for det?
Har jeg et ord med i laget her?
Du skjønner det ikke. - Si aldri at jeg ikke skjønner.
La meg være i fred, John.
Vær så snill.
Hva er det, du...
Hva vil du av meg?
Bare si hva du vil meg. Vil du jeg skal gi meg?
Er det det?
Jeg vet ikke hvordan vi endte her.
Bare våknet og...
...så bygninger falle.
Jeg mener, jeg hadde en plan. Men ikke nå lenger.
Og jeg aner ikke hva jeg skal gjøre.
Jeg vet ikke vet hva jeg skal gjøre, jeg bare vet at jeg vil bli her.
Jeg vil være hos deg så lenge jeg kan.
Du er alt som er viktig. Du er alt som er viktig for meg.
Og jeg vil gjøre det rette, og jeg vet ikke hva det er.
Jeg fatter faen ikke hvordan jeg finner det. Du må fortelle meg det.
Du må fortelle meg det, ok?
Kan du ikke bare si hva du vil jeg skal gjøre?
Jeg vil du skal bli med meg.
Hei, far.
Takk. Takk for at du kom.
Så du tror du klarer deg bra på egen hånd nå?
Ja, hvorfor ikke?
Jeg får vel gå.
Ta vare på deg selv.
Så vi har det greit. Ikke sant? Alt er som før?
Pass deg, så du ikke havner i ilden, da.
Jada.
Da ses vi snart, da.
Velkommen tilbake, folkens. Håper det ble en god helg.
Gid den var lenger. Ofte må du ta det du får.
Er det sånn det er?
Er det enstemmig?
Greit. Jeg begynner på papirarbeidet.
Ingenting i dag. Beklager.
Har dere sett John?
John.
Har et til deg.
Det var det.
Kjære John.
Jeg vet det er altfor lenge siden sist jeg skrev.
Jeg har stirret på dette tomme arket de to siste timene.
Sant å si -
- har jeg stirret på det de siste to månedene.
Tilgi meg for det jeg skal si.
Og vit at dette er det vanskeligste -
- jeg noensinne har måttet gjøre.
Mitt liv uten deg har ingen mening.
Lager du sølekaker?
Hva skjer?
Vil du snakke om det?
Ingenting å snakke om.
Hun...
...fant seg en annen.
Aner du hvem det er?
Nei, hun sa ikke noe.
Men jeg tror jeg har peiling.
Hør her.
Du vet at sånt skjer. Du får henne tilbake.
Så snart du er hjemme kommer hun løpende, det er regla.
De er forlovet alt.
Herregud.
Jeg beklager.
Si fra hvis jeg kan gjøre noe.
Skulle tro ekornet kunne svømme. Jeg lover...
...svømte 20 meter til stranden...
Svømmende ekorn. - Det er sprøtt.
Se der. Så dere det? Det bare suger å være gjest her.
De kan ikke vise beina, så de tok nettingstrømper på fjeset.
Få dama til å gå i det.
Det gir litt mystikk.
Trekk unna! Hva sier han?
Han snakker tyrkisk. - Tyrkisk? Men hva sier han?
Jeg vet ikke. - Kom igjen, tolk, få greie på det!
Jeg kan pashtun og persisk, all mulig dritt. Hva for språk kan du?
Godt jobba.
Hei, hvor skal du? - Noen må finne ut hva han sier.
Noodles, bli med ham.
Trekk unna.
Går det bra? - Ja, og du?
Vi har en skutt! Noodles, du klarer deg!
Mottatt, en skutt!
Få vekk hånda! - Helvete!
Vekk med henda!
Heldige jævel! Den traff panseret.
Jeg har aldri elsket et klesplagg mer i hele mitt liv, det skal Gud vite.
John!
En skutt! Sanitet!
Sanitet!
Se på meg, kom an, du klarer deg. Det er ingenting.
Hold deg våken, ok? Bare se meg øynene!
Hold øynene åpne, ok?
Øyne, våken, våken, rett på meg, ok?
Velkommen tilbake, sersjant Tyree.
Hvil. Du er på sykehus i Tyskland.
Og du blir helt frisk.
Tyree.
Du ser godt ut. - Takk, sir.
Jeg ville bare komme og si at jeg forlenger.
Forlenger.
Det tok tre måneder. Jeg er imponert, men ikke dum.
Dra hjem, John. Ta deg en frivakt. Hold faren din med selskap en stund.
Sitt ned.
Hør på.
Jeg blir forflyttet. Ikke pga. det som skjedde.
Min tid her er over. Drar hjem til Fort Bragg.
Jeg savner faktisk familien.
Det er bra, sir.
Berry og Daniels drar, de fleste andre kommer ned på oppdrag.
Og du har under fire måneder... - Jeg vil forlenge.
Din krig er over, John. Du tjente landet godt.
Vet du hva? Jeg kan gjøre karriere med dette.
Umulig å snakke deg fra dette, hva?
Hvor har du tenkt deg etterpå?
Nei, jeg aner ikke. Dit de sender oss.
Vi sender deg faktisk hjem til USA, John.
Beklager, vi fikk akkurat meldingen.
Han er bevisst, men han er ikke våken.
Og han er nesten aldri klar.
Vanskelig å si hvor alvorlig slaget er.
Vi vet ikke hvor lenge han lå før de fant ham.
Hvis jeg hadde vært her og funnet ham tidligere...
Tror du det ville hatt noe å si?
Jeg tviler på det.
Hei, far.
Hvorfor pokker ligger du her ute? Unnskyld, hvorfor har du ham her ute?
Hvordan føler du deg?
Det er ingenting.
Jeg skrev... et brev.
Nei, ikke les nå. Du trenger ikke...
Hvorfor ikke lese det uten meg?
Du, vet du hva?
Jeg bare leser det for deg.
"Kjære far."
"Det er noe jeg vil fortelle deg."
"Vi er noen år tilbake, -
da jeg ble skutt."
"Vil du vite det aller første jeg tenkte på da?"
"Rett før det svartnet."
"Mynter."
"Plutselig var jeg åtte år igjen, på omvisning i USAs mynt."
"Jeg hørte guiden forklare hvordan myntene ble laget."
"Hvordan de blir stanset av metallplater, blir kantet og dreid."
"Blir slått og renset."
"At hvert parti mynter granskes -"
"- i tilfelle en har den minste mangel."
Husker du det, far? Jeg mener, husker du turen til Philadelphia?
"Det dukket opp i hodet mitt."
"Jeg er en mynt i den amerikanske hæren."
"Og jeg ble slått i år 1980."
"Jeg ble stanset ut av metallplater."
"Jeg ble slått og renset."
"Og sidene mine er dreid og kantet."
"Men nå har jeg to små hull."
"Så jeg er ikke i perfekt stand lenger."
Hva sier du til det, far? Vi er et par frasorterte her.
"Men det er en ting til...
...som jeg også vil fortelle deg."
"Etter at jeg ble skutt, rett før det svartnet."
"Vil du vite det aller siste jeg tenkte på?"
"Det aller siste jeg tenkte på."
"Vil du vite det aller siste jeg tenkte på?"
Beklager, jeg vil ikke mase, -
men neste bisettelse er snart.
John.
Hvorfor er du hjemme?
Det er far.
Hvordan går det med ham?
Unnskyld.
Gid jeg hadde visst det.
Det er greit. Det ville ikke hatt noe å si.
Jeg er så lei for det.
Han var en virkelig god mann.
Du klarte det til slutt, hva?
Camp Horse Sense.
Nei, det gjorde jeg ikke.
Jeg prøvde.
Det varte bare en sommer etter at vi overtok stedet fra far og mor.
Det var dyrt.
Vil du bli med inn?
Det er bare meg her.
Når må du tilbake?
Så snart jeg har ryddet etter far.
Har du etablert deg nå?
Nei.
Men du går vel mye ut med jenter?
Nei. Jeg tror ikke du kan kalle det å gå ut, akkurat.
Det er så godt å se deg.
Her. I live.
Vent. Jeg bare... Jeg er så lei meg.
Hallo?
Hei. Nei, det går bra.
Jeg... altså, John er her.
Ja, John Tyree.
Ja, jeg skal dra snart.
Ok, da ses vi.
Jeg er der om tjue minutter. Fint.
Jeg er glad i deg også. Ha det.
Han vil treffe deg.
Er det Tim?
Først, da han ble diagnostisert, var han så optimistisk.
Alt han brydde seg om var Alan, og det var inspirerende.
Ikke før kreften gikk til fase fire så jeg stor forandring.
Hva slags kreft er det?
Lymfekreft.
Han var lei av å sture på rommet, -
så han er stort sett her ute. Noen ganger med Alan.
Kan jeg få en kake? - Alan...
Husker du John? - Hei, John.
Hei, Alan. Han er blitt stor.
Hvordan har du det? - Ok.
Jeg skal gi ham en kake. - Å, det er lurt.
Han har snakket om det.
Du vil vel banke meg opp, hva?
Det er ikke stort jeg kan gjøre med det her, er det vel?
Det er en del av min geniale plan.
Faen til plan.
Jeg elsker henne.
Alt som skjedde meg før, det er borte nå.
Det er vasket vekk. Jeg ville fortelle deg det.
Og jeg beklager.
Jeg beklager hvordan det skjedde, med deg så langt unna.
Men nå vet jeg at Alan alltid vil ha noen som tar vare på ham.
Han vil alltid være i gode hender.
Hun er fortsatt forelsket i deg, vet du.
Du kan se det i hele ansiktet.
Gid det ikke var sånn, men -
hun har aldri sett på meg slik hun så på deg.
Det burde du vite.
Vær forsiktig, Alan!
Han er glad i hester ennå, hva? - Ja, han blir ute til leggetid.
Jeg må få ham ut av sykehuset.
Han trenger å være hjemme.
Et selskap i Texas har en ny medisin.
Den kan hjelpe.
Men forsikringsselskapene vil ikke betale, selvfølgelig.
Far og mor solgte strandhuset for et år siden.
Det var rene gudegaven.
Vi samlet inn litt penger.
Men jeg ville aldri gjettet at de slapp opp så fort.
Bli til middag, da.
Så du drikker nå.
Bare et glass eller to til middag.
Tim fikk meg i gang for et par år siden.
Hvorfor ser du sånn på meg? - Hva mener du?
Hvordan jeg ser på deg?
Annerledes.
Hvordan vil du at jeg skal se på deg? Du er annerledes.
Jeg vet ikke...
Jeg vet ikke hvorfor jeg kom hit. Jeg mener, hva er det vi gjør?
Vi sitter her og spiser og snakker og ingen sier faktisk noe.
Hva vil du snakke om?
Hvorfor ringte du ikke?
Hvorfor ringte du meg ikke?
Fortjente jeg ikke mer forklaring...
...enn det brevet?
Kunne du ikke ringt? Ikke gitt meg en sjanse -
til å ombestemme deg?
Tror du ikke at du skyldte meg det?
Jeg klarte ikke. - Klarte ikke?
Betød det så lite at du ikke kunne ringt?
Hvorfor?
Fordi jeg ikke klarte.
Hvorfor? Jeg vil ha et svar!
Fordi bare jeg hørte stemmen din ville jeg ha ombestemt meg.
Er det det du vil høre, John? Kom du hele veien for å høre det?
Syns du det var hardt der ute?! Og tror du det var lett for meg uten deg?
At ikke hver eneste dag var et jævla maraton av livet uten deg?!
Tim var syk!
Han var syk og han trengte meg!
Han trengte at jeg hjalp ham. Han trengte hjelp med Alan, med alt.
Jeg var alene og jeg ante ikke hva jeg gjorde!
Jeg visste ikke at det ville hende meg!
Men det gjorde det.
Jeg tok telefonen tusen ganger og prøvde å ringe deg.
Tror du virkelig at jeg vil stå her foran deg sånn?
Jeg hadde ikke noe valg.
Jeg vet det.
Jeg sparte på hvert eneste av dem.
Du har vært så mange steder.
Jeg tror de gule er fra Afrika, eller noe.
Virkelig?
Jeg har til og med det første, det aller første brevet til meg.
JEG ELSKER DEG
Tims vannregning.
Beklager.
Det er greit.
Håper du har mer der det kom fra.
Jeg skal sette på kaffe.
Jeg bør dra.
Da ses vi snart, da?
Si det tilbake.
Når jeg sier det, sier du det.
Husker du?
John?
Bare si det.
Farvel, Savannah.
Jeg tror ikke du husker meg. Men jeg tror du kjente far, Bill Tyree.
Å ja, selvsagt. Jeg har ikke sett ham på en stund, går det bra?
Han døde nylig.
Beklager.
Jeg tror du ville kjøpe myntsamlingen en gang. Stemmer det?
Sant nok. Mer enn en gang.
Bare av nysgjerrighet, hva tror du en samling som hans er verdt?
En så stor samling? Jeg vet ikke, jeg må se den.
Jeg har bare en betingelse.
Alle feilslagene må holdes sammen.
Selg dem under ett, eller behold dem. Men de må holdes sammen.
Vil du selge meg myntene hans? - Ja.
Alle unntatt en.
Blir det kron, blir vi her. Vi får skygge.
Blir det mynt, skal vi opp på en åskam.
Det ble mynt. - Da er det opp på åsen.
Sersjant.
Takk.
Kjære John.
Det er fem år siden jeg skrev brev med penn på et ark.
Men jeg ville skrive nå og fortelle alt som har skjedd siden sist.
Et par uker etter at du var her, fikk Tim en anonym donasjon.
En gave stor nok til å dekke det forsikringsselskapene nektet.
Tid.
Tid til å komme hjem.
Tid sammen med sønnen sin.
Tid til å ta avskjed.
Tiden har bare en hake.
Uansett om det var de to ukene jeg fikk med deg, -
- eller de to månedene jeg fikk med ham, -
- så løper tiden fra oss.
Jeg aner ikke hvor du er ute i verden, John.
Og jeg forstår at jeg mistet retten til å vite dette for lenge siden.
Uansett hvor mange år det går...
...så vet jeg at det er så sant, som det alltid vil være.
Da ses vi snart, da.
Resync: Xenzai[NEF] www.norsub.com www.undertekster.no www.subscene.com
Fxgundertekster.weebly.com - Norges største på FXG, FxM og SEPTiC!
Oversettelse: Tron Furu Scandinavian Text Service 2010